Южен Уелс, 2020 година
"Но кое е това същество с ужасяващи нокти,
зъби и челюст?"
Сега продължи ти да четеш...
Той имаше... Чети.
Не мога, тате, ти продължи. - Не е лесно, но ще се научиш.
Ще те научим да четеш сам. - Мо, ще закъснееш за работа.
Съжалявам, но трябва да тръгвам, Ел. Обича ли те някой повече от мен?
Никой. - Престани.
Наближава четвърти етап за достигане на необходимата дълбочина.
Четвърти етап започва след пет секунди.
Необходимата дълбочина достигната. Стигнахме 21-я километър.
Насрийн се обажда, достигнахме целта. - 21 км, приятели.
Никой не е стигал по-надълбоко. Благодаря ви и приятен уикенд.
Напред и надолу!
Докъде мислиш, че ще стигнем, Мак? - До непознатото. Вълнуващо, нали?
Престанете! Усърдните работници са вече тук!
Добър вечер, Мо. - 21 км?
Искате да оберете овациите, преди да ми е дошла смяната ли?
Тръгвайте, аз оставам за през нощта.
Брилянтно.
Това е откачено!
Не...
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
Мат Смит
Карън Джилиан
Доктор Кой
Сезон 5 Епизод 8 "Ненаситна Земя" Част 1
Съзрете... Рио!
Очевидно не сме уцелили карнавала. - Усетихте ли това? Какво ли е?
Земята е странна на досег.
Очевидно не. Това е странно... - Кое по-точно?
Не ни баламосвай, това не е Рио, а аз се облякох по-леко!
Няма да се застояваме тук. Чуваш ли ме изобщо?
Това е гробище, а ми обеща плаж! - Синя трева.
Расте из цялото гробище. Земята, десет години в бъдещето,
объркал съм континента, но все пак съм близо до истината.
Защо тези хора ни ръкомахат?
Не може да бъде.
Истина е! Това сте вие.
И как е възможно да сме там?
Десет години в бъдещето си, отказали сте се от приключенията.
Хора, обзема ви носталгията по дома. - Все още сме заедно след 10 години.
Не бъди така изненадана. - Може да отидем и да се поздравим.
По-добре не го правете. Всичко ще се усложни... Погледнете!
Огромна сонда! Обожавам ги тези чудесии!
Тук е много по-хубаво от Рио. Там нямат подобни неща.
Нали няма да оставаме? - Нека огледаме.
Хайде, да отидем и видим какво правят. - Щом до Рио не може да ни заведе,
как изобщо ще се върнем вкъщи? - Всичко ще се нареди.
И след всичко това аз ще бъда санитар, а ти ще предаваш съобщения с целувка?
Вероятно. Хайде, ще го изпуснем. - Почакай. Защо го носиш?
Смятах, че ще ти хареса да го нося. - Може да го загубиш!
Годежният пръстен... струва много пари!
Само ми разваляш удоволствието. - Отивай, ще ви настигна.
Машините не копаят, а Мо го няма.
Никой не е влизал или излизал от снощи.
Снощи го нямаше, как се е появило? - Не зная.
Бързи бяхте! Радвам се, че дойдохте.
Какво е това? Лаборатория? - Нещо от сорта.
Амброуз Нортовър. Аз бях тази, която ви повика.
Разнасям храна по домовете. Това е синът ми, Елиът.
Къде ти е униформата? - Не нахалствай, Елиът.
CID, нали? Последвайте ни.
Достъпът ограничен. Забранено за външни лица.
Това си е влизане с взлом! - Нещо да съм счупил?
Използвах звуковата отвертка, съвсем различно е.
Да вървим тогава. - Сигурна ли си, че ще ни настигне?
Парцелът е семейна собственост. Леля ми Гладис умря преди 6 години.
Съпругът й, Алън почина преди няколко седмици.
Живя две къщи по-надолу от нас. Сега не е останало много от тях.
Това не го интересува, мамо, а мъртвите тела.
Простете. Винаги са искали да бъдат погребани заедно.
Но когато погребвахме чичо Алън, оказа се, че леля Гладис е изчезнала.
Тялото, саркофагът - всичко. - Какво?
Странното е, че гробът бе непокътнат.
Няма и следа да е разкопаван. - Простете, но не ви разбирам.
Никой не е докосвал гроба, откакто погребахме леля ми.
Но когато го разкопахме, тялото й липсваше. Как е възможно?
Сега вече усещаш ли го? - Не знам какво имаш предвид.
Земята не е същата на досег. - Няма как да се измени за 10 години.
Правилно разсъждаваш, но бъркаш. Чуваш ли как копаят в земята?
Вторични земни трусове и синя трева.
Винаги ли си така отвратителен?
Не, отскоро. Какво ли има тук? Здравейте.
Кои сте вие? Какво правите тук?
И в какво сте облечена? - Облякох се така за Рио.
Министерство "разкопки, земя и наука". Съвсем ново е, сляха се трите стари,
и сега имаме повече отговорности. Какво правите тук?
Не ви влиза в работата.
Откъде получавате данните? - Изпод земята.
Машините отново копаят. Кои са тези хора?
Ейми и Доктора. Няма да се задържаме, нали?
Каква е тази дупка на пода? - Не знаем, снощи се е появила.
Тогава трябва да бягате от тук! Как се казвате?
Насрийн Чоудри. - Погледни екрана, движат се.
Отдръпни се от оборудването! - Какво се движи?
Парата знак на нещо добро ли е?
Размества се, а не би трябвало. - Кое?
Земните пластове, но как? Защо? - Това земетресение ли е?
Не, защото се случва само в стаята.
Знае, че сме тук и ни напада! - Не е възможно!
В подобни ситуации препоръчвам... Бягайте!
Не се приближавай, Ейми! Стой настрана от земята!
Всичко ще бъде наред.
Ейми! - Помогни ми! Нещо ме тегли надолу!
Краката са ми под земята!
Държа те!
Не ме пускай! - Няма.
Каквото и да е, защо го прави? - Запази спокойствие и не ме пускай.
Спрете сондата! Веднага!
Ще можеш ли да ме измъкнеш? - Запази спокойствие, Ейми.
Съпротивляваш ли се, само ще усложниш нещата.
Изключи всички машини, бързо! - Изключвам захранването.
Няма да те пусна.
Нещо ме тегли! Тегли ме! - Запази спокойствие.
Дръж се, щом спрат сондата... - Изпускам се!
Побързай, Тони! - Правя всичко възможно.
Спри се, де! - Какво ме дърпа надолу?
Какво има под земята? Не искам да се задуша там долу.
Съсредоточи се, Ейми. Не се предавай!
Предай на Рори... - Не!
Ейми!
Ейми, не! Не!
Къде е тя?
Отиде си, земята я погълна.
Искаш ли захар... в чая си.
Мама пита. - Стига да е бяла, да.
Обяснението според мен е само едно. - И какво е то?
Гробовете около нас ядат хора. Поглъщат ги, не остава ни следа.
Не ми се вярва. - Тялото не е било изкопано.
Отстрани не биха могли да стигнат. Единствено отдолу би изчезнало.
И въпреки това, не ми се вярва. - Елиминирате ли възможностите,
остава невероятното, което трябва да е истината.
Какво? - Шерлок Холмс.
Купих си аудиокнигата. Гробовете наоколо ядат хора.
Същото ли се е случило с Мо? Мъртви ли са?
Не бяха плаващи пясъци. Нещо я теглеше надолу.
Земята я е теглела?
Споменахте, че дупката на пода се е появила през нощта.
Сондата също е била спряла. - Точно така.
Когато започнахте да копаете, земята отново се раздвижи.
Земята иска да спрем да копаем ли? Това е просто смехотворно, Докторе.
И аз мисля така, но... Разбира се!
Биопрограмиране. - Какво?
Биопрограмиране, умно!
Използвате биосигнали да отслабите молекулярната цялост на обекта.
Използва се предимно в инженерството, на повечето колониални планети,
но това е далеч в бъдещето. Каква е целта му тук?
Колониални планети ли? - Говорите безсмислици!
Напротив, просто не разбирате.
Земята под краката ни е биопрограмирана да ни нападне.
Дори това да бе възможно, което не е, защо би ни нападнала?
Спрете да копаете. Ще открием кой е виновен и намерим Ейми.
Тихо! Полудявам ли? Най-вероятно. Искам пълна тишина!
Престанахте да копаете, а имате само една сонда, нали?
Да. - Напълно ли сте сигурни?
Щом сте спрели да копаете, защо все още чувам да се копае?
Звукът идва изпод земята. - Невъзможно.
Какво правите? - Отварям записите ви
и ги обединявам в един общ. Ние сме тук, а вие копаете там.
21.009 километра. Браво!
Благодаря, отне ни дълго време. - Но защо избрахте това място?
Открихме растителност, която съдържа следи от минерали,
невиждана тук от 20 милиона години.
Синята трева? Не е било знак къде да копаете,
а предупреждение: "стойте настрана". Защото докато вие копаете надолу...
то някой друг си проправя път нагоре. Каква красота.
Мрежа от тунели. - Проучвахме този участък.
Забелязали сте единствено това, което ви интересува.
Какво е това? - Топлинни сигнали.
Отчита едновременно топло и студено. Не виждам никакъв смисъл. Движат се.
Колко хора живеят в околността? - Дъщеря ми и семейството й.
Останалия персонал бива каран дотук. - Вземете оборудването и елате.
Какво ще правим? - Този шум не е от копаене.
Някой пътува насам със скорост от 150 км/ч.
Ще бъде тук съвсем скоро, до 12 минути.
Който е биопрограмирал земята, идва към нас.
Как някой може да идва изпод земната кора?
Кой си ти и откъде знаеш всичко това?
Видяхте ли това?
Не, не.
Сигналът идва изпод земята. Намираме се в капан.
Докторе, тук става нещо странно. Гробовете ядат хора.
Не сега, Рори! Енергийна бариера, невидима за човешкото око.
Нищо не може да влезе или излезе. - Какво? Дори Тардис?
Енергийният сигнал би разстроил системите на кораба.
Имах ли време, щях да се справя, но разполагаме само с 9.30 минути.
За какво? - Нещо си прокопава път към нас.
Къде е Ейми? - Всички да влязат в църквата!
Рори, обещавам да я върна. - Как така? Къде е?
Изчезна, погълната от земята. - Но как?
Защо не се опита да я спасиш? - Направих всичко възможно.
Очевидно е могло и повече! - Ще я намеря и спася, обещавам.
Стегни се, нуждая се от помощта ти.
Мо с вас ли е?
Пустата му врата! Винаги заяжда! Нали уж я беше оправила?
Случило се е нещо с татко, нали?
Значи не може да излезем, нито да се свържем с някого.
И нещото отвлякло съпруга ми идва изпод земята.
Побърза ме ли, ще сме подготвени. - Достатъчно, обяснете ми какво става!
Казва ти истината, скъпа. - Не за първи път няма сигнал.
Покритието на оператора винаги е било лошо.
Видяхме как земята поглъща приятелката му, а ти видя небето.
Днес видях невъзможното, а то добива смисъл само с Доктора.
Него ли? - Можеш ли да върнеш баща ми?
Да, но искам да ми се доверите и вършите каквото ви кажа,
защото времето ни изтича.
Какво трябва да сторим? - Имаме 8 мин., за да се подготвим.
Донесете всяко приемно-предавателно устройство.
Всяка аларма против крадци, всеки сензор за движение.
Целият район да се покрие със сензори.
Трябва да бъдем подготвени за всичко. Нуждая се от карта на селото,
на която са обозначени камерите. - Не мога, страдам от дислексия.
Аз пък не мога да опека едни целувки. Действай, животът ти зависи от това.
6.40 минути.
Разделихме го отделни квадранти. Нещо мръдне ли, веднага ще научим.
Добра работа!
Какво търсиш? - Ресурси.
Всичко би помогнало. Закуска на колела.
Отзад си имате хладилник.
Студеничко е за скривалище, не мислиш ли?
Какви са пък тези? - Както каза, няма излишни неща.
Никакви оръжия, аз не действам така. - Нали ще трябва да се защитаваме?
Амброуз, ще те помоля учтиво да ги прибереш.
Я виж ти! Идеална е!
Дислексията не е спряла Давинчи и Айнщайн, няма да спре и теб.
И какво ще правим? - Планът е следният.
Сензорите ще ни уведомят, щом пристигнат.
Пристигне ли нещо, ще изпратя звуков импулс през мрежата от устройства,
който би извадил от строя всяко едно нещо във вселената.
Тук е прекрасно място да отраснеш. - Искам някой ден да живея в града.
Порасна ли, махам се от тук. - Преди бях същият като теб.
Не ти ли липсва домът?
Ужасно много. - Чудовища ли идват насам?
Срещал ли си чудовища и преди? Страх ли те е от тях?
Не, те се страхуват от мен. - Наистина ли ще върнеш баща ми?
Без повече въпроси. - Забравих си слушалките вкъщи.
Как върви? - Стъмва се.
Как е може да се стъмва така бързо? - Спират проникването на светлина,
оставяйки ни в мрак. Което означава...
Пристигнаха. - Близо са до повърхността.
Тони! - Като че ли не знаеше.
Не се отваря! Изкорубила се е!
Няма ли да помогнеш? - Защо не използваш отвертката?
Не работи върху дърво. - Това е глупаво!
Не ми обиждай отвертката!
Да видим дали може да го засечем.
Няма ток. - Нарочно го направиха.
И какво ще правим сега? - Нищо не може да сторим.
Претовариха системата ни. - Всички добре ли са? Има ли ранени?
Добре сме. - Аз също.
Докторе, какво е това?
Прилича на онази дупка. - Така ли се появяват?
Минават през последния земен слой. - Но какво минава?
Утихна.
Къде е Елиът? Някой да го е виждал?
Беше ли тук, когато затворихте вратата?
Видя ли го някой да влиза? Кой го видя за последно?
Аз. - Къде е той?
Отиде да си вземе слушалките. - И ти си го пуснал?
Сега е сам навън!
Мамо, дядо! Отворете!
Елиът е отвън! - Отворете вратата!
Мамо, тук има нещо! - Бутай, Елиът, бутай!
Мамо, побързай!
Хайде! - Елиът!
Къде е Елиът?
Преди малко той беше тук!
Амброуз, не отивай там! - Елиът, мама е тук!
Не!
Махни се от мен!
Татко, добре ли си? Баща ми е ранен.
Заведи го обратно в църквата! - Елиът е мъртъв, нали?
Не мисля. Отвлякоха трима души, а можеха да ги убият тук горе.
Все още има надежда, Амброуз. Винаги има надежда.
Защо тогава го отвлякоха? - Не знам.
Ще намеря Елиът, обещавам, а сега се върнете обратно в църквата.
Да вървим, татко. - И какво ще правим сега?
Студенокръвни. Знам кои са те.
Успяхме, спасихме планетата със закуска на колела!
Какво беше това? - Изглежда си тръгват.
С изключение на този тук. - Изглежда ги уплашихме.
Не мисля така. Сега и ние си имаме заложник.
Пуснете ме! Чува ли ме някой? Жива съм! Пуснете ме!
Знам, че сте там отвън!
Казвам се Ейми Понд и ще ме измъкнете оттук
или ще ви сритам задниците!
Моля ви.
Искаш да мълча ли? Ти на кого ще казваш да мълчи, бе?
Не, не го правете. Никакъв газ!
Срещал съм подобни същества и преди. Друга разновидност, но подобни...
Нека видим дали приятелят ни е станал по-сговорчив.
Сигурен ли си, че искаш да влезеш? - Едва след 24 ч. ще може
да използва отровата си отново. Прав съм, нали?
Знам какво правя. Ще се справя.
Аз съм Доктора и съм тук да поговорим.
Сега ще ти махна маската.
Красива си.
Същество от минала епоха на планетата Земя.
Хубав транспорт сте си измислили!
Геотермални потоци, придвижвайки се през мрежа от тунели.
Превъзходно! Нещо против да седна?
Твоите хора държат моя приятелка.
Искам си я обратно.
Защо дойдохте на повърхността?
Какво искате?
Не обичам монолозите. Колко на брой сте?
Аз съм последната от вида си. - Така ли?
"Последният от вида си", защитата на Клемпари.
Защита при разпит, малко е изтъркано, опасявам се.
Аз съм последната от вида си. - Не, не си последната.
Знам какво е да си последен от расата си, така че не ме обиждай!
Нека започнем отначало. Как се казваш?
Алея. - Колко време спяхте под земята?
Не е трудно да се досетя. Ти си отпреди 300 млн. години.
Въпросът е, какво ви е събудило? - Бяхме нападнати.
Сондата.
Сензорите ни засякоха заплаха за животоподдържащата ни система.
Военната каста реши да отвърне на удара.
Ще заличим вредителите на повърхността и ще си върнем планетата.
Вредители? Хората са много приятни.
Примитивни човекоподобни маймуни. - Нападнахте и ще отвърнат на удара.
Трябва да сключите мир с тях. Мога да ви помогна.
Тази земя е наша. Тук сме много преди тях.
И въпреки това не сте си в правото. Хората няма да ви дадат планетата.
Тогава ще ги унищожим. - Подценявате ги.
Вие ни подценявате. - Едно племе влечугоподобни
срещу шест милиарда хора. - Не ние започнахме.
Но имаме шанс за победа. - Кажи ми, къде е приятелката ми?
Върнете обратно хората ни. - Няма.
Не ще ви позволя да започнете война, Алея.
Защото няма да има такава днес. - Искрата вече пламна.
Клането е неизбежно. - Не и докато аз съм тук.
Ще умра с удоволствие за каузата си, а ти какво си готов да жертваш?
Какво ще направиш? - Отивам под повърхността,
за да открия останалите от племето и поговоря с тях.
Ще преговаряш с извънземните? - Не са извънземни.
Те са земляни! Известни още като Силюрианци,
Еосини или влечугоподобни.
Не са чудовища, нито зли. Не повече от вас.
Предишните собственици на Земята.
От тяхна гледна точна вие сте нашествениците.
Сондата ви е застрашила дома им.
Съществото в криптата...
Името й е Алея.
Тя е една от военната им каста и моя разменна монета.
Ще я разменя за приятелите ни.
Защото аз ще ги открия.
Докато ме няма, вие четиримата,
в тази църква, в този край на света,
ще представлявате най-доброто от самото човечество.
Ами ако се върнат? Не трябва ли да го изследваме
и открием слабите му места? - Не, никакви изследвания!
Ще си разменим заложниците. Никой не бива да пострада.
Стига да бъдете най-доброто, което можете да сте.
Вие сте свестни и умни хора.
Никой няма да умира днес.
Ясен ли съм?
Какво си мислиш, че правиш? - Идвам с теб, разбира се.
Нещо като превозно средство ли е? - Да, но не можеш да дойдеш.
Той има право. - Цял живот съм копала земни слоеве.
И сега искаш да се откажа? - Нямам време да споря!
Ще бъде опасно. - Колкото и да пресечеш улицата.
За Бога... Идвай, щом искаш!
Пази се и да се върнеш. - Разбира се.
Добре дошла на борда на Тардис. Не пипай нищо!
Няма начин! Но това е...
Това е... фантастично!
И какво прави?
Всичко. Надявам се да стигнем долу, без да ни попречи енергийното поле.
Нещо ли пипна? - Не. Обикновено така ли прави?
Отвличат ни! Не мога да го спра!
Сигурно са усетили електромагнитното поле.
Придърпват Тардис към недрата на Земята.
Искахме да ме видите ли? - Дойдохме да се уверим, че си добре.
Ще те разменим за приятелите си. - Не.
Да ви кажа ли какво всъщност ще стане, маймуноподобни?
Един от вас ще ме убие и това ще отприщи войната.
И всяко едно маймуноподобно ще бъде заличено от лицето на Земята!
Няма да допуснем това да се случи. - Познавам ви по-добре от вас самите.
Знам кой точно ще ме убие, а вие?
Къде се намираме?
Изглежда сме на дъното на мрежата им от тунели.
Не вярвах, че би ни издържал. - На каква дълбочина сме?
На много повече от 21 км. - Защо тогава не сме изгорели живи?
Нямам идея. Интересно, нали? - Звучиш сякаш ти е ежедневие!
Не всеки ден, но всеки последващ ден.
Не се съпротивлявай. Затвори очи и не се съпротивлявай.
Къде съм? И защо не мога да движа тялото си?
Инжектираха ми нещо, докато бях все още в съзнание.
Плашите ме. Кой ви го е причинил?
Направиха ми дисекция.
Идва. Съжалявам.
Иска ми се да можех да ти помогна.
Оглеждай се за малко селище. Населява се от дузина влечугоподобни.
Може би по-малко. - Едно малко племе?
Населявано от дузина?
Е, може би са малко повечко. Цивилизация в земните недра.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
The Future Is Ours 2010 245/410/165/0/SI
В следващия епизод...
Съществуват фиксирани точки във времето, които не бива да се изменят.
Това тук не е една от тях, а възможност.
Какво правите? - Предпазваме расата си.
Бъдещето се кове сега, пред вас.
Това означава война!
Нямаме шанс срещу тях. - Ще сложа край на това.
Краят ще настъпи с нашата победа. - Ейми! Не го прави!
Не! - Огън!