Рори!
Започна!
Тук съм! - Фалшива тревога.
Какво? - Досега не съм раждала.
Бременна съм за първи път.
Съседът пак включи духалката за листа. Купи си греблица, бе!
Не, това е... Знаех си, сигурна бях!
Рори, приземих се върху цветята. - Ейми ще те убие.
След малко ще е тук. - Очаквам те, Ейми.
Глътнала си цяла планета! - Бременна съм.
Наедряла си! - Защото съм бременна.
Когато два свята се сблъскат... - Бременна съм, Докторе.
Изминаха пет години, а не сте се променили.
Изключим ли годините и корема ти. - Радвам се да те видя.
Случайно да не си бременна?
Лийдуърт, изпълнен с живот. - Всъщност горен Лийдуърт.
Задминахме пазара.
Къде са всички? - Имат си работа. Добре де, тихо е.
И въпреки това е спокойно и здравословно.
Повечето хора тук доживяват 90. - Нека тази мисъл не те успокоява.
Ни най-малко. - Исках да ви видя как сте.
Не изоставям хората, които са пътували в Тардис.
Не може да се отървете толкова лесно от мен.
Дошъл си тук по погрешка, нали? - Позна.
Но погледни само тази прекрасна пейка. Какво ли имах да ви разправям...
И какво правите тук, за да забравите...
Скучаем.
Почиваме си, живеем...
Слушаме песента на птичките.
Да, чуваш ги как пеят.
Докато бяхме на Тардис, нямахме време за това.
Господи, главата ми ще се...
Не, имаш право, нямахте време,
за да слушате песента на птичките...
в добрите...
...стари времена. Какво става тук?
Невредими сте. Сънувах ужасен кошмар.
Беше ужасно. Не ви трябва да знаете.
Добре сте, това е важното.
Досега не съм губил съзнание. Никога не я изпускайте от поглед.
Не оставяйте да ви заблуди. Какво й има на конзолата?
Червени светещи светлини...
Обзалагам се, че означава нещо. - Аз също имах подобен сън.
Аз също. - Не бе кошмар, защото бяхме женени.
В едно малко градче. - Да, и ти беше бременна.
Приличах на плондер. - Имала си същия сън?
Абсолютно същия? - Дебела ли ме нарече?
И ти ни посети. - Дойде в къщурката ни.
Как така сме сънували едно и също? - Били сме в твой кошмар, какъв?
Беше подобен на вашите. - В какъв смисъл?
Сънувал си същия сън като нас? - Нали каза, че било кошмар?
Кошмар ли съм споменал?
Няма значение, всички сме изпитали едно и също.
Вероятно сме прескочили в друго време. Забравете го, обратно в реалността сме.
Защо тогава чуваме песента на птиците?
Същите, които чухме и в съня си.
Господи, пак го правя! Сънувах, че сме отново в Тардис.
Сънува същото като мен, нали? - Ти също, нали?
А смятахме, че това е сънят. - Защо сънищата чезнат така бързо?
Докторе, какво става тук? - Ти ли си причината за всичко?
Отсега нататък не се доверявайте на нищо видяно или чуто.
Но вече сме будни. - Така мислеше и в Тардис.
Ние сме си у дома. - Да, но сънувате. Кое е реалността?
Проблясъците минали или бъдещи са?
Бъдете внимателни, защото ще ни е трудно да отличим истинския свят.
Мат Смит
Карън Джилиан
Доктор Кой
Сезон 5 Епизод 7 "Изборът на Ейми"
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
Намираме се в ужасна ситуация. Не ми се нрави!
Никога не използвайте сила, само ставате за срам.
Освен ако не сте бесни, тогава всичко ви е оправдано.
Да поема ръчния контрол? - Запратих го в супернова.
И защо го направи? - Дърпаше ми се.
Щом съм ядосан, мълчи си. - Това ли е причината за сънища ни?
Сънувахме ли бъдещето... - Намирахме се в Лийдуърт.
И все още може да сме там, не го ли осъзнавате?
Не, това не е сън, убедена съм. - Такава бе и когато беше като слон.
Бременна! - Да, и ще раждаш, ако това е сънят.
Не се доверявайте на нищо видяно или чуто.
Проучете и най-малкия детайл, който ви се струва не на място.
Намираме се на кораб по-голям отвътре. - Заедно с извънземен с папионка.
Така че не е толкова просто. - Имате право.
Тардис е мъртъв, намираме се спряла машина на времето.
Запомнете, че това е реалният свят, спомнете си какво е усещането.
Това тук е истинският свят, знам го.
Не, определено онова е било сънят. Убедена съм.
Същото каза и в Тардис. Не би могла да различиш съня.
Какво правиш? - Търся неясноти, пиксели.
Вероятно е компютърна симулация, само че не ми се вярва.
Здравейте, докторе. - Здрасти.
Ти си доктор? - Да, и за разлика от теб
съм си взел изпитите. - Доктор, не санитар?
Винаги си мечтал подобно нещо. - Какво?
Искаш жена, професия и дете. Възможно това да е твой сън.
Но и на Ейми също, нали? - Разбира се.
Какво е това? - Дом за стари хора.
Спомена, че живеели до 90 год., но нещо тук не ми се връзва.
Нека отидем и проучим.
Може ли този път да не бягаме?
Здравейте, д-р Уилямс. - Здравей, скъпи Рори.
Как са бедрата, г-жо Погит? - Леко вдървени.
Разтвор D-96 и... Все още не е измислен, простете.
Кой е приятелят ви? Стажант? - Да.
Ще ви го отнема за малко. Вие сте на годините на сина ми.
Нямам време за губене. Тук се случва нещо много странно.
Вие сте невероятно стара, нали?
Омръзна ми вече! Спри го, защото това е реалният свят!
Продължавам да го повтарям... - Адски е студено.
Отоплението не работи. Облечете си нещо топло.
Извини, г-жа Погит. Всъщност е много приятен човек.
На твое място не бих й се вързал. - Какво имаш предвид?
Нищо не работи, носим се в космоса.
Скенерите не работят, движим се на сляпо.
Някой е поел контрол над кораба. - Отне ти време да го осъзнаеш.
Чух доста приятни неща за теб. Последният от вида си,
"Наближаваща буря". Самият той, но с папионка.
Как влезе в Тардис? Кой си ти? - Или по-точно как да ме наричате.
Щом ти си Господар на Времето, наричай ме Господар на Сънищата.
Добре изглеждаш. - Не мисля така.
Папионки?
Името не ви ли говори нищо - Господар на Сънищата?
Страховито... всъщност не съм там. - Оставете на мен приказките.
Познай какъв е той, Ейми. - Господар на Сънищата, създава ги.
Сънища, зрителни измами... - Излишният багаж има ли идея?
Ако мислиш, че някой е пречка тук, то това е Доктора.
Не съм отговорен за тази самозаблуда. - Лъже ни, нали?
Подбирай си ги по-внимателно. Ще ти се наложи да избираш.
Вече съм направила своя избор.
Теб избрах, глупчо! - Слава богу, олекна ми.
Мен не можеш да заблудиш, видях сънищата ти. Някои повече от веднъж.
На твое място бих се изчервил, стига да не бях илюзия.
Откъде подбра евтините си номера? - Внимавай с приказките.
Разполагаше ли с повече чудати парцали, би си отворил магазин.
Налудничаво превозно средство, наперен перчем,
дрехи проектирани от първокурсник учещ мода...
Изненадан съм, че нямаш пурпурно кутре да напомня какъв си шегобиец.
Докъде бях стигнал?
До... - Добре знам докъде бях стигнал!
Правилата са следните: съществуват два свята.
Тук в машината на времето и градчето забравено от времето.
Единият свят е истински, другият - не.
И за да бъде още по-забавно, ще ви грози смъртна опасност.
Но само една от тях ще бъде реална. Чурулик, чурулик. Време е за сън...
или за събуждане?
Лошо, много лошо.
Погледнете рентгеновата снимка. Вижда се през самия ти мозък.
Но аз винаги съм виждал всичко. - Какво имаш предвид?
Прогнозата е следната - умреш ли в съня, събуждаш се в реалността.
Ще се възстановите за нула време. - Какво ще стане умрем ли в реалността?
Умираш, глупако. Нали за това се нарича реалност?
Срещал си Доктора и преди, вярно ли е? - Не завиждай, все пак е на 907 г.
Изберете своята реалност. Едва ли ще ти е достатъчна една на теб.
Избери и двете, ако искаш. - Този хич не ми харесва.
Кой е той? - Не знам. Вселената е обширна.
Защо ни причинява това? - Няма физическа форма
и може да си изкара яда на всичко живо.
Спомена за смъртоносна опасност. Тук не се случва нищо страшно.
Имам предвид в този сън. - Няма ги. Всички изчезнаха.
Вървете при останалите.
Защо си тръгват оттук? - И какво имаше предвид г-жа Погит?
Едно от уменията ми е, че надушвам всичко.
Същината на разделение на двата свята...
Заспиваме в илюзорния свят, което не е характерно за сънищата.
И ние сънуваме един и същ сън? - Изпаднали сме в общ транс.
Убеден съм, че нещо ще издаде съня. Не мога да мисля, градчето ме убива!
Опитвам се да свикна с обстановката.
Бебето се ражда!
Ти си доктор, помогни й! - Ти също си!
Добре, и двамата сме. Какво ще правим? - Фалшива тревога.
Това е моят живот, а ти пребледня от страх.
Повече не обиждаш градчето ми! - Извинявай.
Всички знаем, че има слон в стаята. - Нормално е, нали съм бременна!
Единствено хормоните са истински. Никой ли не забеляза опашката на Рори?
Ти го дръж, а аз ще я отрежа. - Каза го мъжът с папионката.
Папионките са на мода.
На ваше място не бих взел г-жа Погит за бавачка.
Но какво прави тя? Какво ли иска от нас?
О, не отново! Ужасен студ, нямаш ли някакви топли дрехи?
Забравете за студа! Трябва да узнаем какво намислила.
Извинете ме.
Би трябвало да има нещо там отзад.
Предпочитам другия живот.
Там поне бяхме щастливи, а ти чакаше дете.
Но ако този свят тук е реалният, защо да се отказваме от него?
Дай ми поне една причина. - Защото ще умрем от студ?
Доктора ще разреши проблема.
Или защото ще се оженим?
Ще го направим, някой ден.
Вече не го ли желаеш? Смятах, че ще избереш мен.
Ревнуваш ли? - Забягна с друг мъж.
Не беше в такъв смисъл. - Нощта преди сватбата!
Намираме се в машина на времето, винаги може да се върнем него ден.
Рано или късно ще остареем. - Кой го казва?
Рори, продължавай да въртиш. Ейми, свържи го с таблото.
Обещахте ми невероятни светове, а оправям отоплението с това чудо!
Това е генератор, не спирай да въртиш. - Не е достатъчно.
Рори, върти! - Защо той избра точно нас?
Къде се намираме? - Положението ни се усложни.
Какво е това? - Звезда, студена звезда.
Няма никаква повреда в отоплението, носим се право към студената звезда.
Смъртната ни опасност тук. - Това е сънят, няма студени звезди.
Тази тук излъчва студ. - Възможно ли е?
Защо очаквате да имам обяснение за всичко?
Досега не си виждал подобно нещо. Означава ли, че това е сънят?
Не зная, след 14 минути ще се блъснем в нея,
но това не е проблемът. - Защото имаш план?
Не, защото ще умрем от измръзване. - И какво ще правим?
Спокойно, не се паникьосвайте, защото може би тук трябва да изгубим.
Типично за теб. - Какво?
Имаме само 14 минути и само един може да ни спаси.
Исках само спокоен живот. - Чувам, че има разногласия, Докторе.
Старият Доктор от Галифрай, отказал се от живота си,
подвел приятелите си...
Времето ви изтича. Не се задържайте дълго там.
В противен случай ще умрете тук.
Къде се дянаха децата? - Вероятно времето за игра е свършило.
Не виждаш ли, това е реалността. Усещам го, а ти?
Не мога да различа кое е сънят. - Аз пък да.
Толкова е тихо и спокойно...
Нищо лошо не може да ни се случи тук. - Не бих могла да живея така.
Щях да съм щастлива около бар, два магазина и хора с проблеми.
Именно заради това съм бременна, за наказание.
Докторе какво правиш? Какви са тези купчинки прах?
Определено времето за игра е изтекло.
Господи... - Какво се е случило с тях?
Смятам, че те са виновни. - Но това са просто старци.
Да, те са изключително стари.
Прощавай, Рори, но не мисля, че ти си причината още да са живи.
Привет, селяни. Какво е това, щурмът на старците?
Нелепо е, не мислиш ли? Това ще да е сънят, нали Ейми?
Всички да скачаме в автобуса и събуждаме в Тардис. Ти си първа!
Остави я намира! - Хареса ми, повтори го отново.
Високият тъмен герой, "остави я намира".
Остави я! - Ти не си така внушителен.
Сърцето ти е изправено пред дилема. - Замълчи и ме остави намира!
Доктора си пада по червенокоси. Разказвал ли ти е за Елизабет I?
Е, поне тя си мислеше, че е първата... - Достатъчно, добре знам кой си.
Нищо не знаеш. - Напротив.
Не зная как може да си тук, но има само един, който ме мрази така.
Взе че се досети, започвай да се притесняваш за тях.
Здравейте, чудехме се къде сте отишли, а то било да си доведете подкрепление.
Добре ли сте? - Здравейте, г-н Нейби.
Г-н Нейби държи сладкарницата. Даваше ми бонбони.
Не съм ли казвал колко съм ви благодарен?
Как успя да го направи? - Не е на себе си.
Може да ни се наложи да бягаме. - Защо просто не поговорим с тях?
Има око в устата й! - Всъщност има цяло същество.
Те са там от години, живеят в тях.
Но това е отвратително! Не се показват и от други места, нали?
Тях не ги закачайте!
Говорете с мен. Вие сте Екнодини. Величествена древна раса...
Защо се криете, а не сте на планетата си?
Бяхме прогонени от... - Съседен вид на вашия.
И вие живеете в телата на старите хора от години.
Нищо чудно, че живеят толкова дълго, вие ги поддържате живи.
Наивността ни унищожи. Сега ще сторим същото с останалите.
Има логика, звучи правдоподобно. - Добро утро.
Напуснете тази планета!
Почакай, спри!
След всичко, което сторих за старците тук...
Тази жена ме обожава, помогнах й да излезе от депресия.
Г-жо Хамил, не разбираме...
Аз ще се погрижа за нея, Поничке.
Не мога да я ударя! - Направи го!
Избягахме и изоставихме Доктора.
Повече не ме наричай "Поничка".
Не сме го виждали от години, връзката ни е на същото ниво,
а Доктора ще умре заради нас. - И сам ще се справи.
Познаваш г-н Готин.
Обичам добрите месари, а ти? Посещава ме ги, иначе ще затворят.
Но ти си вегетарианец, нали, г-н Защитник на живота?
Остави ме, зает съм! - Нуждаеш се от малко сън.
Един момент, заспиш ли,
разярените пенсионери ще те унищожат с ужасните си очища.
Пръсти в ушите, брилянтно. Какво ще последва, освиркване?
Моля, заповядайте. Имаме доста пържолки тази седмица.
Схвана ли намека?
Шегите ти дойдоха в повече ли?
Почакайте, спрете... Не мога да гледам!
Още по-студено е. - Трябва да решим кое е сънят.
Аз съм за това тук. - Горящ лед, невъзможно е.
Ледът може да гори, вселената е необятна.
Избирайте, от коя битка се отказваме. - Според теб кой е истинският свят?
Този... - Не, другият!
Постоянно се съревноваваме! - И за какво?
Девет минути до сблъсъка. - Колко градуса е тук?
Отвън - много цифри под нулата,
вътре - не знам, но не си чувствам краката и останалите крайници.
Моите са си наред. - Стига сме се съревновавали!
Не може ли да потърсим помощ? - Вселената е малка, някой ще ни чуе.
Облечете ги.
Пончо, най-голямото престъпление срещу модата.
Сега ни е по-топло. Момчетата ми... облечени в пончо.
Ако ще умираме, нека бъде като перуанска фолклорна група.
Няма да умрем. - Не, но времето ни изтича.
Заспим ли тук, става лошо. Но разделим ли се,
тогава ще сме на двете места, но не ние решаваме в кой да сме.
Къде е логиката? - Умна идея, нека ви разделя,
така ще мога да си поговоря с прекрасната ви приятелка.
Може би ще я задържа, така ще си бъдете заедно за вечността,
измъчвайки се в избраната от вас реалност.
Чуваш ли това? - Не.
Запази спокойствие, ще се върнем.
Не ме изоставяйте. - Аз съм тук, ще бъде забавно.
Не, не и сама.
Съжалявам. Много съжалявам...
Съжалявам.
Къде ли е?
Помогнете ми!
Не можете да живеете близо до магазини, нали?
Направи ми място.
Бързо насам, влизайте!
Побързайте, качвайте се!
Всички ли се качиха?
Хайде, влизайте! По-бързо!
Бедната Ейми. Той винаги те изоставя, нали?
Съвсем самичка в мрака, без дори да се извини след това.
Защото няма за какво да го прави.
Хубаво е, че го приемаш за даденост, защото никога няма да го направи.
И сега те остави заедно с мен. Страшният, стар мошеник.
Всичко може да се случи.
Кой си ти и какво искаш?
Доктора те познава, но не ми казва кой си.
Обикновено така прави, но след известно време си казва всичко.
Ти си нещо различно... - С това впечатление ли те е оставил?
Ти си тази, на която има доверие? - Всъщност, да.
Едничкото момиче във вселената, на което Доктора казва всичко?
Да. - Какво тогава е истинското му име?
Кой от тях двамата ще избереш? Погледни ги.
Избяга заедно с красивия герой.
Смяташ ли да се откажеш от него за един провинциален доктор,
чийто единствен интерес представлява конската му опашка?
Но може би е по-добре от алтернативата, да обичаш и загубиш Доктора.
Избирай и кошмарът ще свърши.
Ще те послушат, именно теб чакат.
Момчетата на Ейми. Изборът на Ейми.
Излизайте! Всички бързо в църквата!
Време е да направиш своето решение. - Трябва да открия приятелите си.
Приятели? Това ли е точната дума за хората, които прилъгваш?
Приятели са хората, с които поддържаш контакти.
Приятелите ти никога не те виждат, веднъж пораснали.
Старчокът предпочита компанията на младите, прав ли съм?
Как стигнах дотук? - Донесох те.
Възможно е да ти излязат синини. - Къде е Доктора?
Не знам. Искам да сторя нещо за теб.
Тъкмо бе започнала да ми харесва...
Добре съм, наложи се да се отбия през месарския магазин.
Какво ще правим? - Не знам.
Вярвах, че онова в Тардис е истина, но вече не съм много сигурен.
Бебето се ражда. - Пак ли се шегуваш?
В момент като този ли? - Обикновено си... все така прекрасна.
Защо искат да ни убият? - Уплашени са, а това ги освирепява.
Рори!
Не, не искам да умра...
Грижи се за детето ни.
Не, върни се.
Спаси го. Ти спасяваш всички, винаги.
Нали това правиш? - Невинаги.
Съжалявам.
Тогава какъв е смисълът от теб?
Това е сънят, сигурна съм.
Умрем ли тук, ще се събудим.
Или пък ще умрем.
Това е единствената ми възможност да го видя отново.
Това е сънят. - Откъде си сигурна?
Ако това е истинският ми живот, то не го желая.
Защо не ни нападнат? - Или защото това е сънят,
или защото знаят какво ще сторим.
И въпреки това може да е истинският свят.
Няма как да е, Рори не е тук.
Не знаех какво изпитвам към него до този момент, но сега ми е ясно.
Желая го.
Добре.
Обичам Рори, така и не му го казах, а сега той не е сред нас.
Е, значи избрахте този свят.
Браво на вас, познахте.
Оставаха ви броени секунди.
Спечелихте, нека ви затопля.
Надявам се, че сте се позабавлявали. Всичко бе плод на въображението ви,
така че ви оставям да разсъждавате върху него.
Бях победен и ще си отида.
Сбогом.
Какво стана... Какво се случи с мен?
Аз...
Да, така е много приятно.
Харесва ми. Нещо ли казах?
Кажи ми, за да го използвам и за в бъдеще. И на рождени дни.
Какво ще правим сега? - Лично аз, ще взривя Тардис.
Не забелязахте ли колко услужлив беше? Погрешната информация,
червената херинга, злобата, а аз се справих без своето остроумие.
Непрестанно ни подканваше да направим своя избор.
Какво правиш? - Господарят на Сънищата си отиде!
Това не е сънят! - Напротив!
Изгаряща студена звезда, направи ми услуга!
Той няма власт над реалния свят.
Накара ни да избираме между две илюзии. - Откъде знаеш това?
Защото много добре го познавам.
Някакви въпроси?
Какво е това?
Зрънца психически цветен прашец от ливадите на Карас дон Слава.
Носили са се с векове в космоса.
Попаднали са в ротора, загрели са се, отнасяйки ни в страната на сънищата.
И това ли е Господарят на Сънищата? Някакви си зрънца.
Не, не беше ли очевидно, това бях аз.
Прашецът е само паразит. Храни се с всичко тъмно у теб,
като го обръща срещу самия теб. Аз съм на 907 години.
Но защо не се храни и от нас?
Нямаше с какво, би умрял от глад. Аз избирам внимателно приятелите си.
В противен случай щяхме да сме си още там.
Но всички неща, които наговори за теб, нищо ли от тях не бе истина?
Ейми, сега става въпрос за Рори.
Твоят отговор ще промени живота му, обърни внимание изцяло на него.
Да, защото не разбирам. Опита се да взривиш Тардис,
а това спря съня, но кое спря съня за Лийдуърт?
Блъснахме се с микробуса. - Не си го спомням.
Защото ти беше... - Какво?
Умря в съня си. Г-жа Погит те уби.
Добре, но откъде знаеше, че е сън? Преди да се блъснеш с микробуса,
откъде знаеше, че няма да умреш? - Не знаех.
Да.
Е, сега накъде?
Или първо да отскоча до басейна долу за няколко дължини?
Не знам, където и да е, навсякъде ще съм щастлив.
Този път зависи от Ейми. Изборът на Ейми.
В следващия епизод...
Земята е странна на досег. - Гробовете около вас ядат хора.
Престанахте да копаете, но защо още чувам машините?
Докторе, какво е това? - Чудовищата ли идват?
В подобни ситуации препоръчвам... Бягайте!
Ейми! Държа те!
Ейми, не!
Срещал ли си чудовища и преди? - Да.
Страх ли те е от тях? - Не, те се страхуват от мен.
Превод и субтитри: Владислав Владев а.к.а. E-Tle™
The Future Is Ours 2010 175/439/162/0/SI